Aiemmin tapahtunutta...
- Oletko lähdössä? - Irtisanouduin aamulla.
Voisit perustaa oman kirkon. Jotain pienempää.
Tarkkaile Arcadian palanneita. Ilmoita heistä minulle.
- Carl. Minä tässä. - En ole saanut nukuttua.
Yritys, josta luovuit. Tämä tehdas.
Se oli osa sinunkin perhettäsi, ja annoit sen kuolla.
Tiedätkö yhtään, mitä uhrasimme tämän takia?
Äitisi ja isäsi rakastavat sinua.
- He eivät ymmärrä sinua kuten minä. - Koska he eivät ole kaltaisiamme.
- Mitä se nainen sanoikin... - Hän on äitini.
- Ja Jacob on veljenpoikasi. - Ei ole.
En pysty tähän enää. Se on ohi, Fred.
Joessa virtaavan veden tavoin ihmishengen alkulähde on loputon.
Se on luonut uusia kehoja, yhtä siunattuja kuin vanhatkin.
Monet teistä pyysivät apuani tämän ihmeen ymmärtämisessä.
Johannes kastoi Jeesuksen vedessä. Jos se kelpasi Jeesuksellekin...
Uudestisyntyminen on vanhasta itsestä luopumista.
Suremme vanhaa, mutta iloitsemme uudesta.
Arcadian läpi virtaavalla vedellä -
pyydän Jumalaa suojelemaan sinua ja kastamaan sinut armollaan.
Onneksi olkoon, Barbara.
Pyydän Jumalaa suojelemaan sinua ja kastamaan sinut armollaan.
Karmivaa. Kalastin täällä pari päivää sitten.
- Näytät kamalalta. - Minulla on ollut univaikeuksia.
- Kuka löysi luut? - Pastori. Menen jututtamaan häntä.
Etsi kuolinsyyntutkija ja kysy, mitä hän tarvitsee meiltä.
Hei, pastori. Mitä teit täällä?
Suoritin kasteita.
Joessako? Aika vanhanaikaista. Eikö kirkossa ole kastemalja?
Irtisanouduin kirkosta. Perustin oman seurakunnan.
Erositko palkkatyöstäsi? Eikö sinulle ole tulossa lapsi?
Tänään kastamani ihmiset eivät sovi perinteiseen malliin.
Kaikki eivät usko, että meidän pitäisi elää rinnakkain.
Pomo? Kenkäsi kastuvat
- Mitä kuolinsyyntutkija sanoi? - Ruumiita voi olla puoli tusinaa.
Hän tietää enemmän koottuaan ne.
- Kauanko siinä kestää? - Hänen mukaansa päiviä.
Soita Maggielle ja kysy, voiko hän tulla auttamaan.
Eikö sinun olisi parempi kysyä?
Käske kuolinsyyntutkijaa soittamaan hänelle.
Älä unohda hengittää välillä.
Näännyn nälkään. Kotona ei ollut mitään.
Minun vikani. Haen ruokaa myöhemmin.
- Mietitkö yhä Arthuria? - Yritän keksiä, mitä se tarkoittaa.
Hän ja Caleb vain katosivat.
- Mikseivät he tulleet takaisin? - No...
Vaikuttaa siltä, että katoaminen on lopullista.
Mutta jos kuolee, jälkeen jää ruumis.
- Kuten Rachaelilla. - Silloin tulee takaisin.
- Anteeksi. - Minä maksan. Olen sen velkaa.
Kiitos. Täällä dr Langston.
Miten Maggien luona menee? Huomasitko jo veitsijutun?
Aina kun käytin veistä, hänen piti pestä se heti.
Ei lusikoita tai haarukoita. Vain veitset.
- Outoa. Eikö hän tee niin kanssasi? - En ole huomannut.
Ehkä hän yrittää tehdä vaikutuksen.
Kuolinsyyntutkija soitti. Joesta löytyi ihmisten jäännöksiä.
Luita. Useita ruumiita. En tiedä enempää.
Kuolinsyyntutkija tarvitsee apuani. Lähden sinne heti.
Menetkö asunnolle? Et ole saanut vielä avaimia.
Ei se mitään. Hoidan yhden jutun.
- Soitellaanko myöhemmin? - Joo. Kiitos aamiaisesta.
- Mikä peli tuo on? - Zombininjaisku.
Katso, voivatko ne iskeä hiljaa. Nehän ovat ninjoja.
Arvatkaa, mitä teemme tänään. Poimimme omenoita.
- Voisimme kai tehdä niin. - Minä en halua.
- Etsitkö jotakin? - Järjestelen vain.
Miten löydät mitään tästä keittiöstä?
- Jacob, et pelaa sisällä koko päivää. - Miksen?
- Varo äänensävyäsi. - En tajua, miksei poika ole koulussa.
Collegeen ei pääse omenoita poimimalla.
Emme lähetä häntä ulkomaailmaan.
Muut lapset oppivat ja ystävystyvät.
Hän vain istuu vanhusten kanssa.
- Ei ole sen aika. - Olen valmis menemään kouluun.
Olen minä. Haluan mennä. Enkö saa mennä, isä?
Tarvitsetko apua?
Oikeastaan kyllä. Napsauta tuota katkaisinta.
Totta puhuen odotin ihmettä.
Kävin kotonasi. Janine sanoi, että olet täällä.
- Täällä riittää töitä. - Mutta vuokra on halpa.
Toivottavasti pihan graffitit lisäävät katu-uskottavuuttani.
- Kuulitko joesta? - Maggie kertoi jäännöksistä.
Ensimmäinen palanneiden kastamiseni. Ei hyvä enne.
- Kerroin sheriffille kaiken. - Hyvä on.
Tarkastin vain tilanteen.
Onko jotain muuta? Tulit tänne asti.
- Luottamuksellisesti, pastori? - Niin.
Ja unohda pastori. Olen ystävä.
Minä kuolin.
- Hei, tyttö. - Hei.
Carl sanoi, että olet edistynyt.
Nämä ovat reisiluita.
Niitä on löytynyt kuusi. Ainakin kuusi miesruumista.
Näetkö värin? Luut kellastuvat ajan myötä.
- Punainen on Missourin savea. - Haudattiinko ne?
- Vedestä tulisi levää, eikä sitä ole. - Siirrettiinkö ne?
- Luut kaivettiin ylös hiljattain. - Missä ne olivat ennen jokea?
- Emme tiedä. Yritämme tunnistaa ne. - Hienoa.
Kiitos avusta.
Äitisi oli täällä kastettavana. Taas.
Ensimmäinen ei kai ollut hänen mielestään pätevä.
Kuolinsyyntutkija tarvitsee minua.
Siinä ei ole järkeä.
Ehkä synnyin Arcadiassa.
Tiesin aina olleeni adoptoitu.
Joten olin se poika.
Keksin tarinoita tyhjien kohtien täyttämiseksi. Tyhmiä juttuja.
Isä oli pallonpelaaja, äiti tanssija. He kuolivat lento-onnettomuudessa.
Mitä vain sen salaamiseksi, ettei minua haluttu.
- Useimmiten se ei ole... - Tiedän. Mutta niin sitä ajattelee.
Elää sen uskomuksen kanssa.
Muttet tullut tänne sen takia.
Näin viime yönä unta.
Katselin ruumista. Tiesin hänen olevan kuollut.
Kun jatkoin tuijottamista -
hän hengitti yhtäkkiä. Se olin minä.
Mitä se tarkoittaa? Onko kaksi minua, elävä ja kuollut?
Kirjaimellisesti ajatellen kyllä.
Minulla on ruumis.
Tulin takaisin. Täytyy olla ruumis.
En edes yritä väittää, että tiedän, miltä se tuntuu.
Mutta kun Rachael tuli takaisin -
ja halusi nähdä ruumiinsa, hän oli kauhuissaan.
Mutta hän tiesi, että se oli tärkeää. Hänen piti nähdä se.
Jotta hän voisi surra.
- Miten itseä surraan? - Ihmiset tekevät sitä jatkuvasti.
Surraan lasta, joka joskus oli, tai elämää, jota olisi elänyt.
Kasteessakin on surua.
Vanhan itsen pitää kuolla, jotta voi syntyä uudestaan.
Jotta voi kasvaa, pitää unohtaa mennyt.
En edes tiedä, missä vanha itseni on.
Ehkä sinun pitää etsiä se.
HALLINNON ÄMMÄ
Jätä viesti äänimerkin jälkeen.
Täällä Bellamy. Uusi palannut heräsi metsästä ja käveli kaupunkiin.
Hänellä ei ole perhettä, joten hän on kai vastuullasi.
Kerro, minne toimitan hänet.
- Se kävi nopeasti. - Mitä?
- Erehdyin henkilöstä. Mitä nyt? - Et usko tätä.
Luulen, että he ovat palanneita. Joesta löytyneet luut.
Kuuntele. Ruumiita on ainakin kuusi. Kolmelta on murtunut reisiluu.
Murtumat ovat identtisiä.
Muilla kolmella on sama synnynnäinen polvivamma.
Täällä on kahdenlaisia luurankoja, kolme kappaletta kumpaakin.
He kai kuolivat ja tulivat takaisin.
Kuten Rachael. Joka kerralla jäi ruumis.
- Oletko varma? - En keksi muuta selitystä.
Mutta luut ovat tosi vanhoja.
Hampaiden perusteella ne voivat olla 1930-luvulta.
- 1930-luvultako? - Silloin Jacob ei ole ensimmäinen.
Näin on käynyt ennenkin. Tämä muuttaa kaiken.
FOREST PARK ROAD. MAILIMERKKI 16. 1 TUNTI.
- Missä olet nyt? - Yhä joella.
Voitko viedä jäännökset klinikalle? Älä anna niitä kuolinsyyntutkijalle.
- Minun luvallani. Tulen sinne pian. - Mitä nyt? Onko kaikki hyvin?
Käske kuolinsyyntutkijaa lykkäämään raporttia, kunnes otan yhteyttä.
- Carl? - Hei, veli. Herätinkö sinut?
Et. Istun vain tässä silmät kiinni.
- Aivan. Pahoitteluni. - Mitä?
"Pahoitteluni." Kuka puhuu noin? Oletko britti?
- En yrittänyt kuulostaa britiltä. - Otatko teetä?
- Kakkusen hillolla? - Aika hassun kuuloista.
Kahlasin joessa koko aamun. Pitää vaihtaa housut. Nuku sinä.
"Pitää vaihtaa housut." Kuulostat tyhmältä vanhalta eukolta.
Kuulehan. Ajattelin, että voisimme juhlia tänään.
Grillataan vähän. Hae pihvejä ja toinen kaljalaatikko.
- Autonavaimet ovat keittiössä. - Mitä?
- Ajattelin... - Joku hullu voisi listiä minut.
Haluatko, että loukkaannun?
- Haluatko, että veljesi ammutaan? - En tietenkään. Olet veljeni.
Vaikka syön kuinka, en liho. Taidan kuihtua pois.
Kaikki tämä ruoka tulee aika kalliiksi.
Mitä?
- Huomasin jotakin. Tuossa se on. - Mikä?
Muistatko, miten lapset kiusasivat sinua koulussa?
- Muistatko, miksi sinua sanottiin? - Muistan.
Hakkasin heidät puolestasi. Puolustin sinua.
- No... - Olen pahoillani.
Tiedän, että he olivat ilkeitä.
Mutta nyt kun olet vanhempi, se on selvää.
Leukasi näyttää oikeasti perseeltä.
Mikä tuo on?
Taita on yhä tallella. Kuuntele nyt.
Varmista, että pihvit ovat jäisiä.
En pidä siitä, että ne pilaantuvat koko päivän jääkaapissa.
Tänne päin. Kellarissa on varasto.
Voitteko aloittaa jo? Tulen pian. Kiitos.
- Oletko kunnossa? Voitko hyvin? - Hienosti, kultaseni.
Käskit tulemaan seurantakäynnille, joten tässä minä olen.
Aivan. Nyt ei ole hyvä hetki...
Oikeastaan tämä käy nopeasti. Tule.
- Varmastiko? Voin tulla toiste. - Ei se haittaa. Tule vain.
Kaikki näyttää hyvältä. Ellei muita vaivoja tule, olet hyvässä kunnossa.
- Näitkö isääsi aamulla? - Näin.
- Puhuitko hänelle? - Vain töistä. Ei puhuta tästä nyt.
Häneen sattuu. Tiedän, että näet sen.
Isäsi...
Hän pitää tunteensa sisällään. Hän on aina tehnyt niin.
Hän teeskentelee, ettei mikään satuta häntä.
Ettei mikään läpäise paksua nahkaa.
Mutta tunnen hänen parhaiten. Hän tuntee syvemmin kuin me muut.
Pelon, tuskan, menetyksen.
Mutta ennen kaikkea rakkauden.
Voin kertoa jotain muutakin isästäsi.
On oikein olla luottamatta meihin.
Minuun, äitiisi, jopa Jacobiin.
- Meidän ei pitäisi olla täällä. - Mitä tarkoitat?
Emme ansainneet toista tilaisuutta. Emme ole pyhimyksiä.
Vain hän on uskaltanut sanoa sen.
- Mr ja mrs Langston. Tervetuloa. - Kiitos, että tapaatte meidät.
Ja tässä on tietenkin Jacob.
- Tervehdi rehtori Hayesia, Jacob. - Hei.
Et kai muista. Olin kakkosluokalla, kun Jacob oli täällä aiemmin.
Meillä on uusi kiipeilyseinä. Kukaan ei ole päässyt huipulle.
Kokeile sitä, kun me juttelemme. Se on keinujen paikalla.
- Muistatko, missä ne olivat? - Anna mennä, kaveri.
Tulkaa sisään.
Olemme huolissamme siitä, miten muut lapset reagoivat häneen.
En väitä, että siitä tulee helppoa.
Monet eivät pidä tätä mahdollisena, mutta minä pidän.
Tunsin Jacobin, ja tuo poika on hän.
Tiedämme, miten ihmiset reagoivat erilaisuuteen.
Haluan tietää, että takaatte hänen turvallisuutensa.
Oppilaiden turvallisuus on tärkeintä, muttei ole helppoa olla erilainen.
On tärkeää, että olemme rehellisiä toisillemme alusta asti.
Jos haluatte Jacobille normaalin lapsuuden, teemme kaikkemme.
Mutta kukaan ei voi taata mitään.
Totta puhuen olen myös huolissani hänen turvallisuudestaan.
Jacob menisi ms Lynchin luokalle. Tässä ovat Langstonit.
Mukava tavata. Oletteko Jacobin isovanhemmat?
- Itse asiassa kerroin tästä pojasta. - Aivan. Olen pahoillani.
Ei se mitään.
- Lu? - Mukava tavata.
Luut ovat siis 80 vuotta vanhoja.
- Miten he voivat olla palanneita? - Niin on käynyt aiemminkin.
- Miten se on mahdollista? - En tiedä. Pelkkä teoria.
Minun pitää selvittää, kuka siirsi luut ja miksi.
- Onko sen kanssa onnistanut? - Käytimme virtausmittaria.
Ne jätettiin yläjuoksulle.
- Käyn tutkimassa jättöpaikkoja. - Isä.
Tiedän, ettei tämänpäiväinen ollut helppoa sinulle.
Olla joella. Siinä paikassa.
Se nosti pintaan asioita, jotka olen yrittänyt unohtaa.
- Käänny ympäri. - Suuri virhe.
Olen tehnyt niitä paljon viime aikoina. Lisätään tämä listaan.
- Minne menemme? - Viet minut hänen luokseen.
- Tuon lähemmäs et pääse. - Halusin tavata sinut.
- Kiinnitin käsiraudat rattiin. - Päästä hänet ulos.
Mitä halusitkin minulta, olisit voinut kysyä puhelimessa.
- Olisimme välttyneet tältä lenkiltä. - Olisit kieltäytynyt.
- Luuletko olevasi niin hurmaava? - Kun kuolin, mitä teitte ruumiilleni?
- Miksi? - Haluan sen.
Valitettavasti se ei ole mahdollista. Meille aiheutuvan riskin lisäksi -
lähetin sinut Arcadiaan, koska pidin sinua hyödyllisenä.
Sisäpiirin miehemme pitäisi asiat tasapainossa.
Olet ollut siellä 132 tuntia, etkä ole antanut mitään.
- Siis viisi päivää. - Viisi ja puoli tarkalleen.
- Mutta mitä olet tehnyt hyväksemme? - Ei ole ollut raportoitavaa. Vielä.
Kun saat jotain todellista, soita.
Jos teen niin, annatko ruumiini?
Se on pelkkä astia. Et ikinä saa pitää sitä.
Mutten ole täysin myötätunnoton.
Sopeutuminen on varmasti vaikeaa. En vastusta reilua vaihtokauppaa.
Jos annat meille jotain kunnollista, pääset ruumiisi luo.
Randy vie sinut takaisin.
Onko nimesi Randy?
Kylläpä siinä kesti.
- Poltit sen! - Se on puolikypsä, kuten haluatkin.
Kaiken hyväksesi tekemäni jälkeen.
Hoidin pikku ongelmamme. Vai unohditko sen?
Etkö halua puhua siitä?
Ehkä minä haluan puhua äänekkäästi siitä -
mitä armaille äidille ja isälle tapahtui. Levätkööt rauhassa.
- Olet juonut liikaa. - En ole juonut tarpeeksi.
- Katso, mitä tein takiasi! - Siivoan sen.
Syö se. Kuulit kyllä.
Ota veitsi ja haarukka ja syö se, persnaama.
- Mikey? - Tee se.
Anna mennä.
Noin juuri. Kunnon iso pala.
Voi veljet. Katsos sinua!
Aioit tehdä sen oikeasti!
Olet yhtä tyhmä kuin miltä näytätkin.
Siivoa tämä sotku ja paista minulle toinen pihvi.
Eikö niin, pikkuveli?
Hae minulle samalla toinen kalja.
Persnaama.
- Hei. - Olen jättänyt sinulle viestejä.
Anteeksi, olin kiireinen. Piti selvittää asioita.
- Onko tunnistaminen edistynyt? - Ei, mutta löysin jotain muuta.
Löysimme tylpän esineen aiheuttaman vamman kallosta.
Kuolinsyyntutkija pitää sitä kuolinsyynä.
Tämä kaulan luu on kieliluu.
Se katkesi ennen kuolemaa. Tyypillistä kuristettaessa.
- Olet ollut kiireinen. - Luut kertovat tarinan.
Pitää käydä ne vielä läpi, mutta uskon, että heidät murhattiin.
- Pysytkö kärryillä? - Kyllä. Mietin vain...
- Kerroitko tästä isällesi? - En. Olet oikeassa. Soitan hänelle.
Minä täällä. Minulla on jotakin.
UUSI TEHDASRAKENNUS LANGSTONIN HUONEKALUYHTIÖ
Menen yläkertaan.
Tehdas. Olisi pitänyt arvata.
- Sanoiko Margaret jotakin? - Ei.
- Se vierailu koululla. - Hän luuli meitä isovanhemmiksi.
Kyse ei ole siitä. Ei aivan.
Meillä oli rutiini.
Jätin Jacobin bussipysäkille ja menin sitten töihin.
Hänen kuoltuaan en pystynyt siihen.
Halusit rankaista itseäsi, joten lopetit.
Kolmekymmentäkaksi vuotta.
Ehkä on aika lopettaa itseni rankaiseminen.
Pidätkö minua hulluna?
En. Tee se.
Isä, minä täällä. Olen yhä klinikalla katsomassa luita.
Niillä on jotakin yhteistä. Muutakin kuin palaaminen.
En ole vielä varma, mutta luulen, että heidät tapettiin.
Kyse voi olla murhasta.
- Ai, sinä. - Sain viestisi.
- Löysitkö mitään joelta? - En.
Tunnistaminen voi onnistua. Luupölystä saa DNA: ta.
Luut ovat 30-luvulta. Tappaja on luultavasti kuollut.
- Onko täällä joku muu? - Ei.
- Jää tänne. - Ei käy.
- Oletko varma? - Haluan nähdä sen.
Ymmärräthän, etten voi antaa sinun pitää sitä? Ole hyvä.
Se on merkitsemätön, mutta tiedämme, että se on sinulle.
Toinen kirje korinttilaisille. Neljäs luku, kuudestoista jae.
"Sen tähden me emme lannistu."
Vaikka ulkonainen ihmisemme murtuukin -
niin sisäinen ihmisemme uudistuu päivä päivältä.
Tämä hetkellinen ja vähäinen ahdinkomme -
"tuottaa meille ikuisen kirkkauden."
Carl? Oletko siellä alhaalla?
Hitto, minulla on karsea krapula. Heräsin tien sivusta.
Miten ihmeessä päädyin sinne? Carl, näännyn nälkään.
- Meinaatko laittaa ruokaa? - Tullaan, Mikey.
- "Määrättömän suuren kirkkauden." - Mitä hittoa teit tuolilleni?
"Emmekä kiinnitä katsettamme näkyvään vaan näkymättömään -"
sillä näkyvä kestää vain aikansa, mutta näkymätön ikuisesti.
"Maan tomua sinä olet, maan tomuun sinä palaat."
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Suomennos: Anu Miettinen